13 metri. Ar trebui s-o vedem.
Bine, ridic-o peste balustradă.
OK, Mir2, trecem peste balustradă.
Rămâi cu noi.
OK, liniște. Se filmează.
Văzând-o cum apare din întuneric ca un vas fantomă.
mă tulbură de fiecare dată
Să văd această ruină tristă a imensului vapor, stând aici
unde a aterizat la ora 2:30 în dimineața de 15 aprilie 1912
după lunga-i cădere din lumea de deasupra.
Șefule, mănânci ca..t cu polonicul.
Coboară șase. Și iată-ne din nou pe puntea Titanicului
Doua mile și jumătate în jos
3.821 metri.
Presiunea exterioară patru tone pe centimetru pătrat.
Hublourile astea au 15 centimetrii grosime și dacă cedează
"Sayonara" în 2 microsecunde.
Bine, bine gata cu prostiile.
Pune-o pe acoperișul careului ofițerilor ca și ieri.
- Sigur. - OK, Mir 2.
Ne-am așezat pe scara mare. Băieți, gata de lansare?
Da, Brock-- Îl lansăm pe Dunkin acum. Hai, Charlie.
- Bine, în afară. - Afară.
Bine, Brock, coborâm pe hol.
Am înțeles. Coborâți și intrați pe holul cabinelor de clasa 1.
Vreau să umblăm puțin pe puntea D sala de recepții și salonul recepții.
Am înțeles.
- Dă drumul la cablu. - Dă drumul la cablu.
- Acum stânga, stânga. - Vin în stânga.
Snoop Dog e la mutare.
Coborâm scara.
Bine Lewis, coboară la puntea B. Puntea A.
Căpitane mai vreau niște fir.
Puntea B, intră acolo intră acolo.
Atenție la rama ușii. Atenție la rama ușii.
- Am văzut.
- Gata, am trecut.
- E bine. Calmează-te șefu'.
Fă o rotire. Vino de jur împrejur.
- Cablul s-a terminat căpitane. - Rotește-te, ai grijă la zid.
Bine, am recepționat.
Bun așa, acolo. Acolo. Asta e!
- Ușa de la dormitor. - O văd. O văd.
Am intrat! Am intrat! Am ajuns!
Ăla e patul lui Hockley. Acolo a dormit ticălosul.
Hopa, cineva a lăsat robinetul deschis.
Stai pe loc. Du-te înapoi la dreapta.
Ușa de la garderobă-- apropie-te.
- Ai ochit ceva, șefu? - Vreau să văd ce e dedesubt.
- Dați-mi brațele.
Bun.
- Ușor, să nu se sfărâme. - Bine.
Dă-i înainte. Răstoarn-o. Răstoarn-o. Bun.
Tot așa, tot așa. Bun, las-o jos.
Mama, mama, vezi asta șefule?
Băieți a sosit ziua plății.
Ka-ching!
- Am reușit Bobby. - Este!
Cine-i cel mai bun băieți? Ziceți tare!
Tu ești, Lewis.
- Bobby, dă-mi trabucul. - Ia d-aici.
Deschideți-l!
Rahat.
Nici urmă de diamant.
Știi șefule, aceeași chestie i s-a întâmplat lui Geraldo
și nu și-a mai revenit niciodată.
Închide video-camera.
Brock, partenerii vor să știe care-i treaba.
Alo, Dave, Barry, salut. Nu era în seif
dar stați așa, nu vă faceți griji.
Mai sunt o grămadă de locuri unde ar putea fi.
La naiba, da! Printre rămășitele de pe podea în camera mamei, seiful de pe puntea C.
Diplomatul lui Jimmy Hoffa. O grămadă de alte locuri.
Băieți, trebuie să aveți încredere în instinctele mele. Știu că suntem aproape.
Trebuie să le luăm pe rând.
Stai o secundă.
- Lasă-mă să văd. - Băieți, s-ar putea să avem ceva aici.
Unde-i fotografia colierului?
Te sun eu înapoi.
Fir-aș...
Vânătorul de comori Brock Lovett este cunoscut pentru recuperarea aurului spaniol.
Bine, bine, îți dau să mănânci imediat.
Acum a închiriat submarine rusești pentru a ajunge
la cea mai faimoasă epavă, cea a Titanicului.
Este acum cu noi live, prin satelit
de pe vasul de cercetări Keldysh din Atlanticul de Nord.
- Hello, Brock. - Hello, Tracy.
Toată lumea cunoaște povestea Titanicului--
aristocrația, cvartetul cântând până în ultima clipă.
Dar eu sunt interesat de poveștile nespuse,
secretele ascunse adânc în cala Titanicului.
suntem aici și folosim roboți
pentru a pătrunde mai adânc decât oricine în epavă.
Expediția voastră se află în mijlocul unor mari controverse
asupra drepturilor salvatorilor și chiar a eticii.
Mulți vă numesc jefuitori de morminte.
Nimeni nu a numit recuperarea artefactelor din mormântul regelui Tut "jefuire de morminte"
- Ce s-a întâmplat? - Dă-l mai tare dragă.
Am aici experți de la muzeu care să se asigure
că relicvele sunt păstrate și catalogate corect.
Priviți acest desen pe care tocmai l-am găsit:
O bucată de hârtie care a stat sub apă timp de 84 de ani
și pe care echipa mea a reușit s-o păstreze intactă.
Ar fi trebuit să rămână pe fundul oceanului nevăzută de nimeni pe vecie?
Fir-aș.
Atenție, atenție!...
Brock! Ai un apel prin satelit.
Bobby, lansăm acum. Vezi acele submersibile care intră în apă?
Crede-mă amice. Apelul ăsta nu vrei să-l pierzi.
Sper să merite.
Să vorbești mai tare. E ......mai în vârstă.
Excelent. Brock Lovett la telefon.
- Cu ce vă pot ajuta Doamnă-- - Calvert. Rose Calvert.
Doamnă Calvert?
Mă întrebam dacă ați găsit deja Inima Oceanului, domnule Lovett.
Ți-am spus că apelul ăsta nu o să vrei să-l ratezi.
Bine Rose, mi-ai captat atenția.
Poți să-mi spui cine e femeia din desen?
Desigur. Femeia din desen sunt eu.
E o mincinoasă!
Vreo nebună în căutare de bani sau publicitate.
Dumnezeu știe de ce, ca puștoaica aia rusoaică, Anesthesia.
Se apropie!
Rose Dewitt Bukater a murit pe Titanic la vârsta de 17 ani așa-i?
- Corect. - Dacă ar fi supraviețuit ar fi avut peste 100.
101 luna viitoare.
Bine, deci e o mincinoasă foarte în vârstă.
Deja am cercetat trecutul acestei femei
până în anii 20 pe când lucra ca actriță.
Actriță! Iată primul indiciu, Sherlock.
Pe atunci o chema Rose Dawson. Apoi s-a măritat cu tipul ăsta Calvert.
S-au mutat la Cedar Rapids și i-a turnat doi copii.
Actualmente Calvert e mort și după câte știu, Cedar Rapids la fel.
Și oricine știe ceva despre diamant
ar trebui să fie mort sau pe acest vas, dar ea știe.
Nu prea călătorește "ușor" așa-i?
Doamnă Calvert, sunt Brock Lovett. Bine ați venit pe Keldysh.
Bine, hai s-o aducem înăuntru.
- Bună, doamnă Calvert. - Bună.
Bine ați venit pe Keldysh.
Hei! Hei!
Da?
- Vă convine cabina? - Da, da foarte frumoasă.
Ați cunoscut-o pe nepoata mea Lizzie?
Ea mă îngrijește.
Ne-am cunoscut acum câteva minute.
Îți amintești Buni, sus pe punte?
Bună chestie.
Îmi iau pozele cu mine când călătoresc.
Pot să vă mai aduc ceva? Mai doriți ceva?
Da.
Aș dori să-mi văd desenul.
Louis XVI avea un diamant fabulos
numit Diamantul albastru al Coroanei
dispărut în 1792
cam în același timp când Louis a pierdut tot ce avea de la gât în sus.
Teoriile spun că diamantul a fost retăiat
în formă de inimă, ajungând să fie cunoscut ca "Inima Oceanului"
Astăzi ar valora mai mult decât Diamantul Hope.
Era o chestie criminal de grea. Nu l-am purtat decât o dată.
Chiar crezi că ești tu, Buni?
Eu sunt dragă. Nu-i așa că eram o bucățică bună?
L-am urmărit după arhivele de la asigurări
N-a fost depusă decât o cerere sub un secret absolut.
Poți să-mi spui cine a cerut asigurarea, Rose?
Îmi imaginez că cineva pe nume Hockley.
Nathan Hockley corect, comerciantul de oțel din Pittsburg.
Cererea se referea la un colier cu diamant
pe care fiul său Caledon l-a cumpărat pentru logodnica lui - dumneata
o săptămână înainte de a se îmbarca pe Titanic.
Cererea a fost depusă imediat după naufragiu
deci diamantul trebuie să se fi scufundat cu vaporul.
Vezi data?
"14 Aprilie 1912"
Asta înseamnă că dacă bunica ta este cine pretinde că este
purta diamantul în ziua în care Titanicul s-a scufundat.
Și asta te face noul meu prieten bun.
Acestea sunt unele din lucrurile recuperate din cabină.
Asta a fost a mea.
Extraordinar!
Și arată la fel ca atunci când am văzut-o ultima dată.
Imaginea însă s-a schimbat un pic.
sunteți gata să mergeți înapoi pe Titanic?
Bun, așa stă treaba. Lovește icebergul cu babordul, corect?
Se freacă de iceberg găurindu-se ca un cod morse punct-punct-punct
pe o latură, sub linia de plutire.
Apoi compartimentele din față încep să se inunde.
Apoi, pe măsură ce nivelul apei crește se scurge peste pereții de separare
care, din păcate, nu se ridică mai sus de puntea E.
Pe măsură ce prova se scufundă, pupa se ridică
încet la început, apoi mai repede și mai repede până când
tot fundul atârnă în aer, și vorbim de un fund mare.
E vorba de 20.000-30.000 tone!
Iar carena nu e concepută să reziste la așa o solicitare și deci ce se întâmplă?
Se rupe până la chilă
Iar pupa cade înapoi.
Pe măsură ce prova se scufundă pupa ajunge la verticală și se rupe.
Pupa continuă să plutească asemeni unui dop
pentru vreo doua minute, se inundă și în final se scufundă pe la 2:20 a.m.
2 ore și 40 de minute după impact.
Prova planează și aterizează la o depărtare de o jumătate de milă
mergând cu 20-30 de noduri până se izbește de fundul oceanului.
Marfă, ai?
Mulțumesc pentru această splendidă analiză criminalistică domnule Bodine.
Bineînțeles realitatea diferă
oarecum.
Vreți să ne-o împărtășiți și nouă?
- Trebuie să se odihnească. - Nu.
- Haide Buni! - Nu!
Casetofonul!
Povestește-ne Rose.
Au trecut 84 de ani.
Bine. Încearcă să-ți amintești orice.
Vreți să auziți sau nu domnule Lovett?
Au trecut 84 de ani...
dar încă mai simt mirosul vopselei proaspete.
Porțelanurile n-au fost folosite.
În cearșafuri nu dormise nimeni.
Titanicul era supranumit "Vaporul de vis"
și așa și era, de-adevărat.
Pasagerii de clasa a treia cu tichetul de îmbarcare
pe aici vă rog, la coada asta. - Aici.
- Imensă barcă, nu?
- Tati, e un vas. - Ai dreptate.
Nu înțeleg ce atâta agitație în jurul lui.
Nu pare mai mare ca Mauritania.
Poți fi blazată de orice, Rose, dar nu de Titanic.
Este cu 30 metri mai lung decât Mauritania și de departe mai luxos.
Fiica ta este foarte greu de impresionat Ruth.
Deci ăsta-i vaporul despre care se spune că e de nescufundat.
Este de nescufundat. Domnul însuși nu l-ar putea scufunda.
Sir, trebuie să vă verificați bagajele la terminalul principal.
- În direcția aceea, sir. - Îmi pun încrederea în tine, bunul meu domn.
- Ia legătura cu omul meu. - Da sir, cu plăcere, sir.
- Orice doriți. - Da, da, bine.
Toate cuferele din mașina asta
12 de aici și seiful...
la apartamentul format din camerele B-52, 54, 56.
- Doamnelor...
ar fi bine să ne grăbim.
- Haina mea? - E la mine.
Toți pasagerii de la clasa a 3-a să vină aici la controlul sanitar.
Capul sus!
Bine ați venit la bord. Bine ați venit pe Titanic.
Pentru toți ceilalți era "Vaporul de Vis".
Pentru mine era un vapor de sclavi
care mă ducea înapoi în America, în lanțuri.
Pe dinafară eram așa cum ar trebui să fie o fată bine-crescută.
Pe dinăuntru, urlam.
Jack, ai înnebunit. Ai pariat tot ce aveam.
Când nu ai nimic, nu ai nimic de pierdut.
Sven?
Și acum, momentul adevărului.
Viața cuiva se va schimba. Fabrizio?
- Nimic, nimic.
- Olaf? - Nimic.
Sven?
Mmm. Doua perechi.
Îmi pare rău, Fabrizio.
Ce "îmi pare rău"? Du-te-n ....! Ai pariat toți banii.
Îmi pare rău, dar nu o să-ți mai vezi mama o bună bucată de vreme
pentru că plecăm în America.
- Ful, băieți. - Uau!
- Este! - Dumnezeule, mulțumesc!
- Haide. - Fiu de cățea!
- Mă duc acasă!
- Mă duc acasă. - Plec în America.
Nu băiete. Titanicul pleacă în America în cinci minute.
- Haide, haide. Aici. - Să mergem.
Călătorim în stil mare acum. Suntem doi tipi bine.
Aproape un cuplu regal, băiete.
Vezi, ăsta-i destinul meu!
Cum ți-am spus, mă duc în America să fiu milionar.
Hei, hei! - Ticălosule!
- Ești nebun! - Poate, dar biletele sunt la mine.
- Hai, credeam că te miști mai repede. - Așteaptă!
Stai, stai!
Suntem pasageri. Pasageri.
Ați fost la inspecție?
Bineînțeles. Oricum nu avem păduchi.
- Suntem americani, amândoi. - Bine, urcați.
Suntem cei mai norocoși fii de cățea din lume, știi asta?
La revedere!
- Cunoști pe cineva? - Bineînțeles că nu. Dar nu contează.
La revedere! O să-mi lipsiți!
La revedere! N-o să vă uit niciodată.
Tot înainte.
360, 360.
Scuzați-mă doamnă.
Oh, aici. Hei, ce mai faci?
Jack. Mă bucur să te cunosc.
Eu sunt Jack Dawson. Mă bucur să te cunosc.
Ce mai faci? Cine a zis că dormi sus?
Aceasta e puntea de promenadă particulară, sir.
Mai doriți și altceva?
- Hm. - Mă scuzați.
- Ăsta? - Nu, are prea multe fețe pe el.
Ăsta.
Vreți să le scoateți pe toate doamnă?
Da, ne trebuie niște culoare în camera asta.
Puneți-l acolo în debara.
Doamne, iar astea pictate cu degetele. Risipă de bani.
Diferența dintre gustul lui Cal și al meu în materie de artă este că eu am.
sunt fascinante, parcă ai fi în vis sau așa ceva.
- Adevărat dar ilogic. - Care-i numele artistului?
- Picasso și mai nu-știu-cum. - "Picasso și mai-nu-știu-cum."
N-o să se îmbogățească. Nu, nu, crede-mă.
- Puneți-l pe Degas în dormitor. - Cel puțin a fost ieftin.
Ah, ăla în debara.
La Cherbourg, s-a îmbarcat o femeie pe nume Margaret Brown.
Pe care toți o numeam Molly.
Istoria o va numi "Molly Brown cea de nescufundat"
Fiule, n-aveam de gând să te aștept toata ziua.
Poftim, crezi că te descurci?
Soțul ei a strâns aur undeva în Vest
și era ceea ce mama numea parvenită.
până a doua zi după masă ne îndepărtam de vestul coastei Irlandei
iar în fața noastră se întindea oceanul.
Du-o pe mare domnule Murdoch.
- Să-i dăm bice. - Da, sir.
- Toata viteza înainte, domnule Moody. - Am înțeles, sir.
- Toata viteza înainte. - Toata viteza înainte!
Haideți băieți. Să mergem.
Cât arată?
Bine, să-i dăm bătaie!
Toata viteza înainte!
21 de noduri, sir.
Hei, uite, uite, uite! Uite, uite!
Îi vezi?
Încă unul. Îl vezi?
Uită-te la celalalt. Ce săritură!
Pot vedea deja Statuia Libertății deja!
Bineînțeles foarte mică.
Sunt regele lumii!
Este cel mai mare obiect mobil din lume
creat vreodată de mâna omului.
Și maestrul constructor, domnul Andrews aici de față,
l-a proiectat de la chilă până sus.
Bine, eu l-am pus pe picioare
dar ideea i-a aparținut domnului Ismay.
Și-a imaginat un vapor atât de uriaș ca dimensiuni și lux
încât supremația lui să nu poată fi contestată.
Și iată-l, devenit realitate.
Ascultă, ascultă.
Știi că nu-mi place, Rose.
Știe.
Amândoi vom servi miel, mai crud, cu puțin sos de mentă.
Îți place mielul nu-i așa scumpete?
O să-i tai și mielul în bucățele, nu, Cal?
A cui a fost ideea cu "Titanic"?
- A ta, Bruce? - De fapt, da.
Am vrut să-i sugerez imensitatea iar mărimea înseamnă stabilitate
lux, și mai presus de toate, forță.
Ați auzit de Dr. Freud, domnule Ismay?
Ideile lui privind interesul masculin asupra mărimii
s-ar putea să vă intereseze.
- Ce te-a apucat? - Mă scuzați.
- Îmi cer scuze. - E ca o armă încărcată, Cal.
- Sper să știi s-o mânuiești. - Ei, cred că e cazul...
să-i cenzurez lecturile, nu-i așa doamnă Brown?
Freud-- cine-i? E un pasager?
Face valurile alea, le face să se învârtă.
Fain vapor ai?
- Da, e irlandez. - Englezesc, nu?
Nu, a fost construit în Irlanda. 15.000 de irlandezi l-au construit.
Solid ca o stâncă. Mâini mari, irlandeze.
Tipic. Câinii de la clasa 1-a vin aici să se ușureze.
Ca să nu uităm care ne e locul pe scara socială.
De parcă am putea uita?
- Eu sunt Tommy Ryan. - Jack Dawson.
- Salut. - Fabrizio.
Salut. Câștigi ceva din desenele tale?
Las-o baltă băiete. Nici dacă îngeri ar zbura din tine
n-ai avea loc în jurul ei.
- Mă lași în pace? - Sper că ești mândră de ce-ai făcut.
Mi-am văzut întreaga viață de parcă deja aș fi trăit-o
un șir întreg de petreceri și dansuri
iahturi și meciuri de polo
aceiași oameni în preajmă, aceleași bârfe.
Mă simțeam ca pe marginea unei prăpastii
și nimeni care să mă tragă înapoi
nimănui să-i pese sau măcar să remarce.
Nu o face.
Dă-te înapoi.
Nu te apropia.
Haide. Dă-mi doar mâna. Te trag eu înapoi.
Nu! Rămâi unde ești. Vorbesc serios.
O să-mi dau drumul.
Nu, n-o să-ți dai.
Cum adică "nu, n-o să-ți dai"?
Nu-mi spune tu ce o să fac sau n-o să fac. Nu mă cunoști.
Ai fi făcut-o deja.
Îmi distragi atenția. Pleacă!
Nu mai pot. Acum sunt implicat.
Dacă îți dai drumul va trebui să sar după tine.
Nu fi absurd. Ai putea să mori.
- Sunt un bun înotător. - Numai căzătura și te-ar omorâ.
- O să doară. - N-am spus că nu doare.
Ca să-ți spun adevărul mă îngrijorează mai mult
apa care este atât de rece.
- Cât de rece? - Gheață.
Poate un grad doua mai mult.
Ai fost...
vreodată în Wisconsin?
Ce!?
Pai acolo sunt cam cele mai reci ierni.
Am crescut acolo în apropiere de Chippewa Falls.
Îmi amintesc, eram copil, și cu tatăl meu am plecat să pescuim la copcă
pe lacul Wissota.
Pescuitul la copcă e ......
Știu ce-i pescuitul la copcă!
Pardon.
Pari mai mult tipul de fată care stă în casă.
Deci, oricum...
am căzut prin gheața subțire
și-ți spun...
apa era așa rece, că acolo jos
te izbește ca o mie de cuțite înjunghiindu-te în tot corpul.
Nu poți respira, nu poți să gândești
la nimic altceva decât la durere.
De aia nu mă bucură ideea să sar după tine.
După cum îți spuneam...
N-am de ales.
Așa că în secret sper că o să vii înapoi peste balustradă
să scap de grija asta.
Ești nebun.
Așa-mi spun toți, dar, cu tot respectul domnișoară
nu eu sunt cel care atârnă de fundul unui vas.
Haide.
Hai, dă-mi mâna. Nu vrei să faci asta.
Sunt Jack Dawson.
Rose Dewitt Bukater.
O să trebuiască să mi-l scrii.
Haide.
Te-am prins! Haide.
Haide!
Ajutor! Vă rog!
- Te rog, ține-mă! - Ascultă. Ascultă-mă.
Te țin. N-o să-ți dau drumul. Acum ridică-te. Haide.
Haide. E bine așa.
Poți s-o faci.
Te-am prins.
Ce se întâmplă aici?
Înapoi! Și nu te mișca!
- Chemați-l pe maistrul armurier! - Dorești un coniac?
E inacceptabil! Cum ți-ai imaginat că poți
că poți să-ți pui mâinile pe logodnica mea?
- Uită-te la mine, împuțitule! - Cal...
- Ce credeai că faci? - Cal, oprește-te.
- A fost un accident. - Un accident?
Da. O prostie.
M-am aplecat, și am alunecat.
M-am aplecat prea tare ca să văd a...
a... a... a... a...
- Elicele? - Elicele și am alunecat.
Și aș fi căzut peste bord dar domnul Dawson m-a salvat
fiind și el în pericol de a cădea.
Ai vrut să vezi... A vrut să vadă elicele.
Cum va spuneam, femeile și tehnica n-au nimic în comun.
Așa s-a întâmplat?
Da, da, cam așa a fost.
Atunci băiatul e un erou. Bravo băiete. Bună treabă.
Deci toate sunt bune și ne putem întoarce la coniac, nu?
Uită-te la tine. Ești înghețată. Haide să intrăm.
Poate o mică atenție pentru băiat.
Bineînțeles. Domnule Lovejoy, cred că 20 ajung.
Atâta merită salvarea femeii pe care o iubești?
Rose e nemulțumită. Ce-aș putea face?
Știu.
Poate vă face plăcere să luați cina cu noi mâine seara
și să ne încântați cu povestea dumneavoastră plină de eroism .
Bineînțeles, puteți conta pe mine.
Bine, rămâne stabilit.
Ar trebui să fie interesant. Mmm.
Pot să vă cer o... țigară?
Ar fi bine să ți le legi!
Foarte interesant.
Domnișoara alunecă pe neașteptate dar tu ai avut timp
să-ți scoți geaca și să te descalți.
În ultima vreme ai fost melancolică.
Nu pretind că înțeleg de ce.
Intenționam să păstrez asta
până la petrecerea de logodnă
de săptămâna viitoare.
Dar în seara asta m-am răzgândit.
Doamne Dumnezeule.
Ca să-ți aducă aminte ce simt pentru tine.
- E un... - Diamant? Da.
56 carate mai exact.
I-a aparținut lui Louis al XVI-lea
Și a fost numit "Le Coeur De La Mer".
"Inima Oceanului".
Da.
E copleșitor.
Ei bine, este de rang regal.
Noi suntem de rang, Rose.
Știi, nu există nimic în lumea asta pe care să nu pot să ți-l ofer.
Nu ți-aș ascunde nimic
dacă nici tu nu mi-ai ascunde nimic.
Acum deschide-ți inima, Rose.
Eu am fost pe picioarele mele de la 15 ani când ai mei au murit.
Și nu am avut frați sau surori
sau alte rude apropiate în acea parte a țării.
Așa că am plecat de acolo și de-atunci nu m-am mai întors.
Ai putea să mă numești păpădie purtată de vânt.
Ei bine, Rose...
ne-am plimbat o jumătate de milă în jurul punții
discutând de cat de frumoasă e vremea și despre copilăria mea
dar recunosc că nu de aceea ai venit să-mi vorbești, așa-i?
- Domnule Dawson, --- - Jack.
Jack...
Vroiam să-ți mulțumesc pentru ce ai făcut.
Nu numai pentru că m-ai... ridicat dar și pentru discreție.
Cu plăcere.
Îmi dau seama ce gândești.
Sărmana fată bogată. Ce știe ea de sărăcie?
Nu. Nu, nu la asta mă gândeam.
Mă gândeam ce s-a întâmplat cu aceasta fată ca
să creadă că nu are altă cale de scăpare?
Păi, ---
Totul.
Întreaga lume și toți oamenii din ea
inerția vieții mele în scurgerea ei
și eu, neavând puterea de a o opri.
Dumnezeule! Uită-te la chestia aia.
Te-ai fi dus ca toporul la fund.
500 de invitații duse pe apa sâmbetei.
Toată înalta societate din Philadelphia va fi acolo
iar eu mă simt de parcă...
aș sta în mijlocul unei camere supraaglomerate
urlând din străfundul plămânilor și nimeni nu dă doi bani.
Îl iubești?
- Pardon? - Îl iubești?
Ești extrem de nepoliticos. N-ar trebui să mă întrebi așa ceva.
Păi e o întrebare simplă. Îl iubești pe tip sau nu?
Nu e o conversație potrivită.
- De ce nu răspunzi pur și simplu la întrebare?
E absurd. Nu mă cunoști, iar eu nu te cunosc
iar aceasta discuție nu are loc.
Ești nepoliticos și ar fi timpul să plec.
Jack. Domnule Dawson, mi-a făcut plăcere.
Intenționam să-ți mulțumesc, și ți-am mulțumit...
- Și m-ai insultat. - Ei bine, meritai.
- Sigur. - Sigur.
- Parcă plecai. - Plec.
Ești stresant.
- Ia stai.
Nu eu trebuie să plec. Asta e partea mea de vapor. Tu să pleci.
Oho, ia te uită.
Acum cine e nepoliticos?
Ce-s prostiile alea care le cari cu tine?
Deci, ești un fel de artist sau ce?
Ei, dar sunt chiar bune.
Sunt-- Sunt chiar foarte bune.
Jack, sunt formidabile.
Cei din vechiul Paris nu spuneau așa.
Paris! Ești cam plimbăreț pentru un sărac--
Aaa.. pentru o persoană cu resurse limitate.
Haide, poți să spui, pentru un sărăntoc.
Ei, ei.
Și-au fost desenate după modele vii?
Ei bine, asta e unul din aspectele pozitive ale Parisului--
Multe fete dispuse să se dezbrace.
Ți-a plăcut femeia asta.
Ai folosit-o de mai multe ori.
Ei bine, avea niște mâini superbe, vezi?
Cred că ai fost îndrăgostit de ea.
Nu, nu, nu, nu, nu. Doar de mâinile ei.
Era o prostituată fără un picior.
Vezi?
Oh!
Și, în plus, avea un simț al umorului....
Oh, această femeie...
obișnuia să stea la bar în fiecare seară
purtând toate bijuteriile
așteptându-și dragostea de mult risipită.
I se spunea Madame Bijou.
Îi vezi hainele mâncate de molii?
Jack, ești înzestrat cu un dar.
Cu adevărat. Tu vezi oamenii.
Te văd pe tine.
Și?
N-ai fi sărit.
Dar scopul universității este să-ți găsești un soț potrivit.
Rose a făcut deja asta.
Uite, vine femeia aia, Brown.
Repede, să ne ridicăm înainte să se așeze lângă noi.
Bună, fetelor. Speram să vă prind la ceai.
Ne pare rău, tocmai am terminat.
Eu și contesa tocmai plecam să dăm o raită pe punte.
Bună idee. Trebuie să mă pun la curent cu ultimele bârfe.
Contesă.
Deci, încă nu ai pornit ultimele patru boilere?
Nu, nu văd rostul. Ritmul nostru e foarte bun.
Presa cunoaște mărimea Titanicului.
Acum vreau să-i uimesc cu viteza lui.
Trebuie să le dăm un subiect nou.
Voiajul inaugural al Titanicului trebuie să țină prima pagină.
Domnule Ismay, aș prefera să nu forțăm motoarele
până nu sunt bine rodate.
Bineînțeles, eu sunt doar un pasager.
Rămâne treaba voastră, a ofițerilor să decidă ce e mai bine.
Dar ce final glorios
dacă am ajunge la New York marți seara, să-i surprindem pe toți.
Să fim în ziarele de dimineață. Să te retragi cu o lovitură, E.J.?
Ei bine, o vreme am lucrat pe un pescador în Monterey.
Apoi m-am dus la Los Angeles la un debarcader în Santa Monica
și am început să fac portrete pentru 10 cenți bucata.
De ce nu pot să fiu ca tine, Jack-- să pot pleca
oricând doresc?
Spune-mi că vom merge odată acolo, la acel debarcader
chiar dacă rămâne doar o vorba goală.
Nu, chiar vom merge.
Vom bea bere ieftină. Ne vom da în Montagne-russe până vom vomita.
Apoi vom călări pe plajă prin valuri.
Dar va trebui s-o faci ca un cowboy adevărat. Nu chestia aia cu călăritul pe-o parte.
- Vrei să zici cu câte un picior pe fiecare parte? - Da.
- Poți să-mi arăți? - Bineînțeles... dacă vrei.
- Învață-mă să călăresc ca un bărbat. - Și să mesteci tutun ca un bărbat.
Și să scuip ca un bărbat.
Nu te-au învățat chestia asta la școala de domnișoare?
- Nu. - Bine, haide să-ți arăt.
S-o facem. Îți arăt eu cum. Haide.
Jack, nu! Jack, nu!
Stai, Jack. Nu, Jack. N-aș putea, Jack.
Fii atentă.
- E dezgustător! - Foarte bine, e rândul tău.
Asta a fost jalnică!
Haide, trebuie să-ți iei avânt, înțelegi?
Ia-ți avânt. Folosește-ți brațele, arcuiește-ți gâtul.
- Ai văzut ce distanță? - Mm-hmm.
Bun, dă-i drumul.
- A fost mai bine. Dar trebuie să mai exersezi. - Chiar?
Trebuie să ți-o pregătești să aibă greutate, înțelegi?
Trebuie să...
Mamă.
Ți-l prezint pe Jack Dawson?
Încântată, bineînțeles.
Celelalte erau curtenitoare și curioase
în privința omului care mă salvase
dar mama l-a privit ca pe o insectă--
o insectă periculoasă care trebuie strivită imediat.
Ei bine, Jack, pari a fi cel mai potrivit om să-l ai lângă tine la ananghie.
De ce trebuie oare să anunțe masa de parcă ar fi atacul cavaleriei?
- Mergem să ne îmbrăcăm, mamă?
Ne vedem la cină, Jack.
Ei, băiete? Băiete!
Ai cea mai vagă idee ce faci?
Nu tocmai.
Ei bine, te pregătești să intri în gaura șarpelui.
Cu ce ai de gând să te îmbraci?
Mă gândeam. Haide.
Aveam dreptate.
Tu și cu băiatul meu purtați același număr.
Foarte aproape.
- Strălucești ca o monedă nouă.
Bună seara domnule.
Bună seara.
Bună.
Știți că în acest vapor există câteva tone
de oțel Hockley ?
- Hmm. În ce parte? - În cele mai importante, bineînțeles.
Deci știm pe cine să dăm vina în caz de ceva.
- Unde e fiica mea? - Oh, vine imediat.
- Uite-o pe contesă. - Bună, draga mea.
- Bună seara, Cal. - Mă bucur să vă văd.
Am văzut asta la cinematograf odată și de atunci mi-am dorit s-o fac și eu.
Ne vedem la cină.
Dragă? Ți-l amintești pe domnul Dawson.
Dawson?
Uimitor. Aproape ai putea trece drept un gentleman.
- Aproape. - Extraordinar.
Draga mea, e o plăcere să te revăd.
Ce călătorie extraordinară.
- E nebun, așa-i - Îmi place parfumul tău.
Uite-o pe contesa de Rothes.
Iar acela este John Jacob Astor-- cel mai bogat om de aici.
Micuța lui soție, Madeleine, e de vârsta mea și e într-o situație... delicata.
Vezi cum încearcă s-o ascundă?
- Ce mai scandal. - Hmm.
Iar acela e Benjamin Guggenheim și amanta lui Madame Aubert.
Doamna Guggenheim e acasă cu copii, bineînțeles.
Iar acolo sunt Sir Cosmo și Lucille Lady Duff-Gordon.
Creatoare de lenjerie excentrica, printre alte talente ale ei.
Foarte cunoscută în mediile regale.
Felicitări, Hockley. E splendidă.
Ei, mulțumesc.
- Vrei să însoțești o doamnă la cină? - Bineînțeles.
- Dulceață?
- Dulceață. - Nu-i mare lucru de capul lor, așa-i Jack?
Amintește-ți că iubesc banii așa că prefă-te că ai o mină de aur...
și ești de-al lor.
- Hei, Astor! - Bună, Molly. Mă bucur să te văd.
J.J. Madeleine, Ți-l prezint pe Jack Dawson.
- Ce mai faceți? - Mă bucur să vă cunosc.
Bună, Jack. Ești dintre Dawsonii din Boston?
Nu--Dawsonii din Chippewa Falls de fapt.
Oh, da. Da.
Probabil era stresat, dar n-a arătat-o.
Ceilalți au presupus că era de-al lor--
Îmbogățit de pe urma cailor ferate.
Bani proaspeți, bineînțeles dar de-al lor.
Mama bineînțeles era, ca de obicei, contra.
Povestește-ne despre condițiile de cazare la clasa a 3-a domnule Dawson.
Am auzit că pe acest vapor sunt excelente.
Cele mai bune pe care le-am văzut, D-na. De-abia zărești vreun șobolan.
Domnul Dawson ni s-a alăturat de la clasa a 3-a.
I-a fost de un oarecare ajutor logodnicei mele aseară.
S-a dovedit că domnul Dawson este un artist bun.
A fost atât de amabil să-mi arate câteva din lucrările lui astăzi.
Rose și cu mine avem concepții diferite despre ceea ce înseamnă arta.
Nu mă refer la operele dumneavoastră sir.
Pe hârtie îmi aparține
dar în ochii Domnului Titanicul aparține lui Thomas Andrews.
Toate astea sunt pentru mine?
Ia-le din afara spre interior.
Cunoaște și ultimul șurub așa-i, Thomas?
- Vasul dumneavoastră e cu adevărat o minunăție. - Mulțumesc, Rose.
- Cum doriți caviarul, sir? - Nu doresc caviar, mulțumesc.
Nu prea mi-a plăcut niciodată.
Și unde locuiți mai exact, domnule Dawson?
Ei bine, momentan adresa mea este R.M.S. Titanic.
După aceea, mă las în mâinile lui Dumnezeu.
Și cum de ai mijloacele de a calatori?
Îmi croiesc drum din loc în loc--
pe tot felul de vase.
Dar biletul pe Titanic l-am câștigat
cu o mână norocoasa la poker.
O mână foarte norocoasa.
- Toată viața e un joc de noroc. - Mmm.
Un bărbat adevărat își face norocul cu mâna lui, Archie.
- Așa e, Dawson? - Mmm.
Și-ți place aceasta existență dezrădăcinată?
Ei bine doamnă, îmi place.
Vreau să spun că am cu mine tot ceea ce mi-e necesar.
Am aer în plămâni și câteva foi albe de hârtie.
Vreau să spun ca-mi place să mă trezesc dimineața și să nu știu ce se va întâmpla
pe cine voi întâlni, sau unde voi ajunge.
Chiar noaptea trecuta, dormeam sub un pod iar acum sunt aici
pe cel mai mare vapor din lume servind șampanie cu niște oameni fini.
- As mai dori putina.
Consider că viața e un dar, și nu intenționez s-o risipesc.
Nu știi ce noroc ai data viitoare.
Înveți să iei viața așa cum e. Prinde, Cal.
Pentru ca fiecare zi să conteze.
- Bine spus, Jack.
Să conteze.
- Să conteze. - Bravo.
Domnul Brown nu știa că ascunsesem banii în cămin.
Așa că vine acasă beat ca un porc, și aprinde focul.
Vor urma coniacurile în fumoar.
Ei bine, domnilor, mă acompaniați la un coniac?
Acum se vor retrage într-un nor de fum felicitându-se reciproc
că sunt stăpânii universului.
Doamnelor, vă mulțumim pentru compania voastră plăcută.
Rose pot să te însoțesc înapoi în cabină?
- Nu, mai rămân. - Poftim, Molly.
Ne însoțești, Dawson?
Doar nu vrei să rămâi aici cu doamnele, nu?
Nu, mulțumesc. Trebuie să mă întorc.
- Ah. - E mai bine așa.
Se vor discuta afaceri, politică--
N-o să te intereseze.
Dar, Dawson, frumos din partea ta că ai venit.
Jack, chiar trebuie să pleci?
E timpul să mă întorc să vâslesc alături de ceilalți sclavi.
Noapte bună, Rose.
Vrei deci să vii la o petrecere adevărată?
Pot să-mi pun mâna aici? Bine.
- Tal la frikken svenska? - Ce?
Nu înțeleg.
Hei! Bravo, bravo!
- Mulțumesc. Hai băieți. - Să-i dăm drumul!
Acum o să dansez cu ea, bine?
- Haide. - Ce?
- Vino cu mine. - Ce? Jack--Jack, stai!
- Nu pot să fac asta.
Va trebui să stai mai aproape.
Așa.
- Tot tu ești preferata mea, Cora.
- Nu știu pașii. - Nici eu.
Dă-ți drumul. Nu te gândi.
- Hei.
Jack, stai Jack, stai! Stai! Oprește-te, Jack!
- Ba-ba-ba.
Stai! - Hei! Hei!
Ura! - Jack, nu!
Uau!